Us explicaré la història d'una nena que té aquest signe:
I es diu LAURA.
En tornar de l'escola, va trobar el seu pare assegut.
S'hi va acostar i li preguntà:
- Les princeses també es tiren pets?
-Perquè ho vols saber?- Li preguntà el pare sorprès.
-És que a l'escola n'hem estat parlant...
però respon tu primer.
-Crec que sí,
que les princeses es tiren pets.
-No pot ser!
A l'escola discutíem sobre el què ha dit en Marcel.
Ens ha dit que la Ventafocs
es tirava molts pets. No pot ser!
Cap princesa del món no es tira pets!
Però potser en Marcel tenia raó.
Però tu com ho saps?.
El pare, que li agradava llegir
bones històries
com la seva filla,
es va alçar de la cadira.
Tots dos van anar cap a la biblioteca.
El pare, li va fer un gest de silenci.
I Laura es va quedar en silenci observant.
El pare va trobar un llibre, gros,
i ben empolsinat.
Devia tenir més de 200 anys.
El deixà damunt la taula.
-Què és això pare?- preguntà la Laura.
-Es el llibre secret de els princeses.
-I què explica aquest llibre?
-Els secrets de cada una de les princeses.
Hi ha un capítol titulat
-"Problemes gastrointestinals".
-Què és?.
-Explica els pets que s'han tirat les princeses.
Per quina vols que comenecem?
-Per la Ventafocs!.
El pare va passar les pàgines del llibre
fins que la va trobar.
I la va llegir.
-T'en recordes de la nit del ball?
-Sí!.
-Doncs aquella nit ella estava molt nerviosa,
i donava moltes voltes per casa.
La madrastra tenia amagades en el rebost,
unes quantes rajoles de xocolata.
I la Ventafocs se'n va menjar dues.
A l'hora del ball el príncep li va estrènyer la cintura.
Ella no ho va poder aguantar,
i es va tirar un bon pet
just quan el rellotge tocava les dotze.
I la Ventafocs fugí.
-Així el príncep no ho va sentir?
-Exactament!
La Laura segui rumiant...
-I la Blancaneu?-
El pare va passar unes quantes pàgines,
i va arribar a la que buscava.
I va llegir la pàgina.
El menjar que cuinaven els nans era molt greixós.
Els agradava els estofats, la carnsalada i els pastissos.
La Blancaneu es va embafar.
Quan la bruixa li va donar la poma enverinada
ni tansols la va poder tastar.
Es va tirar un pet tan pudent
que es va desmaiar.
-Per això els nans la van posar en una urna de vidre.
Perquè ningú sentís la pudor!.
-Sí, exactament!
I quan el príncep va acostar-se-li no ho notà?
-Aquí ho diu.
Quan el príncep la va veure a l'urna,
tenia una grip descomunal.
I no notà res en besar-la.
-Si no fos per la grip encara seria a dins?
-Ja ho pots ben dir.
-I la Sireneta?
-Era la princesa que podia amagar-ho millor.
Quan apareixien les bombolles a la superfície,
deia que era cosa de les algues.
-Però encara que es tirin pets
Ells son les més boniques del món, oi?
-Ja ho crec.
Encara que es tirin pets
Les princeses son les més boniques del món.
És molt important
que no expliquis aquest secret a ningú.
I el pare es va quedar mirant com la Laura
s'adormia profundament.