- Hola! - Hola!
- On és l'Èric?
- L'hem d'esperar.
- vindrà d'aquí a una hora.
- Una hora?
- Sí!
Paciència.
- Però si no tenim rellotge!
- Sí! Un rellotge d'aigua.
Mira'l!
- Cloc, cloc... - Cloc, cloc...
- Què bonic!
- Sí!
- Per allà!
- Mira'l! Eric!!!
Era en temps de guerra
fam i pobresa.
La inflació escanyava les famílies
que giraven les butxaques
i en treien les mans ben buides.
Però vet aquí
que un bon dia
una nena que vagarejava pel poble
va notar com l'estómac
protestava de gana.
Però a casa ja no hi anava,
perquè de menjar no en quedava.
Era una nena positiva
i eixerida.
I cercant una bona sortida
a la gana que l'empenyia
va veure una olla
per terra llençada.
I se li encengué una bombeta.
L'agafà i al costat del riu s'hi plantà.
La va omplir d'aigua fresca
i va trencar unes branques seques
per preparar un foc a terra.
Encengué la foguera.
Esperant que arrenqués el bull
mirava de reüll
si algú s'hi atansava.
Els nens que la miraven,
pensaven: que n'és de rara,
mentre ella netejava amb la mà
les pedres que collia
i ficava a coure.
Els nens amb més curiositat que gana
s'hi van acostar per saber
perquè feia una cosa tan estranya.
- Una sopa de pedres - va respondre.
- Una sopa de pedres?
- Però que t'has begut l'enteniment?
- No sabeu com n'és de bona!
Però ara era més la gana
que la curiositat
el que els amoïnava.
A tots se'ls feia curt
el menjar que els donaven
a casa.
- Què fas!
- Sopa de pedres.
- Jo en vull. - Jo també. - Tinc gana!
I podem provar-la?
Encara no.
De bona ho és,
Però més ho seria
si de sal en tenia.
- de sal en tinc,
espereu!, ara en vinc.
A casa se n'hi anà
i amb sal en tornà.
- Força millor!
- I més que ho seria
si tomàquets en tenia.
I n'hi portà.
- I més que ho seria
si enciam en tenia.
- I api!
I li posà.
- I pastanaga!
- I pollastre!
- I patates!
- I arròs!
- I pebrot!
I tot el que cadascú
va poder dur.
- Pastanaga!
- A casa tinc ous!
- I jo tinc pollastre!
- I jo patates.
A veure ara?
Ja la tenim!
La millor sopa de pedres
que mai hàgiu tastat!
L'olor els ho confirmava.
Aneu a casa a buscar plat i cullera
que n'hi ha per tots
i compartida és més bona!
Van fer fila
davant qui la sopa repartia.
Que n'era de bona!
I com d'eixerida la noia.
I de coses que n'havien après.
Que compartint el poc que tenien
la millor sopa aconseguien!