M'encanta Dràcula, Frankenstein,
l'home llop,
i totes les criatures fantàstiques del cine.
Des de l'origen del cine
el terror ha mantingut la popularitat intacta.
Ha sobreviscut a tots els altres gèneres.
Els westerns, les pel·lícules de romans
el cinema negre, els musicals
van tenir el seu moment, però va passar.
L'estrena d'una bona pel·lícula de terror
garanteix una sala plena.
Perquè ens agrada passar por?
Ens agrada el que no ens agrada?
Sentim aversió i fascinació al mateix temps?
No és paradoxal?
I què és la por?
I la valentia?
És ocultar-la o la manca de por?
Avui al Pou de Tales
ho averiguarem.
Si us agrada el misteri,
sou a casa vostra.
- Què tal la mudança?
- Ahir ja ho vaig portar tot.
Tinc poques coses.
- Qualsevol cosa que necessiti
pot comptar amb mi.
Visc aquí davant.
- Gràcies!
- Hola, què tal?
No és molt tard?
- Tinc por...
Tu com estàs?
- Jo? Bé, hem acabat el congrés
i fem unes cerveses amb els companys. I tu?
- Tinc ganes que tornis! Tinc por!
- Que tens por? Si us plau!
Ja saps que torno dilluns.
- Falta molt! Em sento sola i tinc por.
- Què absurd! Por?
Saps que puc veure't pel mòbil
amb les càmeres de seguretat.
- No puc més!
- Tranquil·la. Ens veiem dilluns. Petons.
- Fins dilluns. T'estimo.
- Jo també.
- Uf!
- T'ha agradat?
- Genial!
- Com és que ens agrada tant la por?
- Perquè sabem que no és real.
- Cert, veure pel·lícules de por
en pantalla gran o petita, ens fa patir,
però no és por de veritat.
Ens sentim tranquils i confiats en un lloc segur.
Per això a les fires, pugem a les muntanyes russes
tot i saber que passarem por.
Però ens divertim. Sabem que estem a un lloc segur.
No és equiparable a la por de veritat.
En diem igualment "por"
però no té res a veure.
- És ben estrany. Ens agrada passar por!
- Exacte.
I afegiria el concepte de Catarsi
que ens arriba de la Grècia clàssica,
utilitzat per Aristòtil.
El filòsof es preguntava com és què
agradaven tant les tragèdies
representades al teatre atenenc,
plenes de drama i patiment.
Commovien al públic perquè empatitzava amb el protagonista.
Com és que empatitzar amb el mal aliè ens fa bé?
No és contradictori?
Doncs ell deia que ens depura
de les nostres emocions negatives, les trèiem fora i això
ens alliberava.
- Interessant.
Segueix...
- Les pel·lícules de por
fan aquesta funció depuradora.
Ens alliberen de la por.
- Però, què és la por?
- Conforma l'estructura emocional primària
de tot ésser humà.
En són cinc:
La por, la tristesa,
el fàstic, la fúria
i l'alegria.
I gràcies a aquestes emocions
la humanitat ha triomfat en terminis evolutius.
La por ens prepara per a reaccionar
davant una situació de perill.
Els animals tenen quatre formes
de reaccionar-hi:
l'atac, la fugida
simular la mort o la submissió.
I els humans fem exactament el mateix.
- Tens tota la raó.
Parlant de reaccions davant la por...
L'altre dia anava en tren sense bitllet
i va passar el revisor
i em vaig fer el mort...
- I què va passar?
- ...No va funcionar. Prefereixo no parlar-ne...
...i què més saps d'aquestes.
- Aquestes són pròpies dels animals.
Els humans en tenim una més.
La valentia.
- No tenir por?
No, no!, els valents passen por.
Però actuen com si no.
I fan un esforç per dissimular la por.
Per no fer-la més gran amb la imaginació.
- Entenc.
Hi ha tants tipus de pors!
- El que més temo és la mort.
- Em fa pànic anar sola pel carrer a la nit.
- Jo temo que al despertar el meu cervell s'activi
però el meu cos no i quedar-me paralitzat.
- Jo tinc moltes pors.
Però el que més temo és la malaltia
i la mort, perquè són desconegudes.
- A mi em fa por perdre el seny
que ningú no m'avisi que estic boig
i acabar tot sol.
- No tinc por.
- Veus? Cadascú té la seva experiència
individual de la por.
Però de por als monstres
ningú n'ha parlat!
I perquè ens fan por?
- Els nostres amics han estat molt valents
parlant de les seves pors.
- Sí, si!
Però ningú té por als monstres?
- Si, però els monstres són pors metaforitzades
que permet expressar una por col·lectiva.
Com per exemple: Godzilla.
Aquest monstre japonès
es va crear després de la II Guerra Mundial.
Amb els atacs nuclears patits per el Japó,
els japonesos van quedar traumatitzats
i només en podien parlar indirectament
mitjançant un monstre, per exemple.
Almenys, metafòricament en parlaven.
- I els zombies representen la por
a ser part de la massa social
i a no tenir criteri propi.
O l'home llop
representa la por al descontrol dels instints
i dels impulsos més bàsics
com ara, el desig sexual o la gola.
Oi?
- I tant!
I Frankenstein quina por simbolitza?
- A la tecnologia.
- Justament.
L'autora de la novel·la, Shelley
la va subtitular "El Prometeu modern".
- És cert, el mite!
Un dels gran mites de l'antiga Grècia
explica que va haver
un gegant, anomenat Prometeu
que s'atansà cap als deus de l'Olimp
que tenien el foc...
i aprofitant que feien una bacanal
els robà una mica de foc.
Prometeu, content per l'heroïcitat
tornà de l'Olimp
i repartí el foc entre el humans.
Zeus s'enfadà
i desencadenà una tempesta,
que sorprengué Prometeu.
Zeus el capturà
i com a càstig
l'estavellà contra un penya-segat.
L'encadenà pels canells
i li envià una gran àliga
que des de gran alçada
amb un ràpid vol de descens
s'atansà amb un crit de caça
i atacà Prometeu.
L'àliga clavà el seu fort bec
entre les costelles de Prometeu
i causant gran dolor
començà a arrancar-li trossos del fetge.
I així cada dia.
Com fetge de Prometeu es regenerava de nou
s'eternitzava el patiment.
- Prometeu encadenat, patia
per haver robat el foc als deus.
El foc representava la tecnologia
aleshores, era el progrés que tenien.
Gràcies al foc es podien escalfar
cuinar, fondre el metall...
I al segle XVIII va portar l'electricitat i altres avenços.
Shelley observà que amb aquest progrés
que aportava més desenvolupament intel·lectual
alhora portava més patiment; a més intel·ligència més dolor.
Shelley adaptà el mite clàssic
a l'època moderna
en el seu llibre Frankenstein.
I va fer una bona predicció,
ja que al s.XX l'energia nuclear
es va utilitzar a la II Guerra Mundial.
- I Dràcula, quina por representa?
- Dràcula es va escriure a finals de l'època victoriana.
Època en què el sexe era tabú
i molt repressiva amb la dona;
la idea del seu gaudir o l'adulteri femení
costaven de pair a uns homes
que les consideraven asexuades.
I si mostraven desig
es creia que eren víctima del dimoni,
d'una força sobrenatural irresistible representada en el vampir.
En definitiva,
Dràcula representava la por
a la sexualitat i a les dones empoderades.
- Quanta por han tingut històricament
els homes de les dones
i com les ha perjudicat!
És el moment de recomanar llibres.
N'he escollit un de molt especial
Carmilla: són històries de vampiresses
amb gran contingut eròtic lèsbic
M'encanta!
- I tu, quin m'aconselles?
- Aquest, un gran clàssic.
L'autora el va escriure amb tan sols 18 anys.
És d'alt contingut filosòfic.
- I de pel·lícules?
- Peli? Uf!
Nosferatu.
El mític vampir d'orelles punxegudes.
Ja fa més de cent anys de la seva creació
i encara ens fa por.
I tu?
- Jo recomano:
La Núvia de Frankenstein.
Una pel·lícula entranyable,
i divertida. Val la pena.
- Avui al Pou de Tales
hem parlat de la por.
I hem après que la por
és una emoció molt útil, però
que no cal fer-la més gran amb la imaginació.
També hem après que creem monstres
per poder parlar de pors socials
de forma metafòrica.
I us hem aconsellat llibres i pel·lícules
perquè els gaudiu.
Esperem que us hagi agradat
i fins aviat!
- I no feu cas de la por.
Sigueu valents!