Us parlaré de la meva experiència vital
i de persones que he conegut.
També d'anècdotes que m’han contat i que vull preservar.
Però ara us parlaré d'una de la Vall d’Aran.
On hi vaig conèixer tres sords.
Tots tres ja no hi són hores d'ara.
El gran més gran es deia Josep Casado,
l’altre Josep Riu, o Josep Mª Riu,
i del tercer, em sap greu només recordar-ne el cognom, Bové.
Però cap dels tres hi és.
En Casado, era un sord que signaba bé,
el vaig conèixer personalment.
Els darrers anys del franquisme va viure a Barcelona,
però s'havia criat a la Vall.
Durant la guerra civil els nacionals
van anar pujant i arribaren al poble d’aquests amics.
Aleshores en Casado tenia entre 20 i 22 anys.
Els seus companys
van advertir-lo perquè fugís,
doncs el franquisme no deixava ningú viu.
Casado, com molts joves, se’n va anar cap a França.
Els seus pares però, no sabien que el fill havia fugit.
I de fet, no calia.
Els franquistes no l'executarien.
No, sense cap delicte de sang o bèl·lic, i sord.
Però el jove havia creuat quan la frontera es tancà.
La S.S. de l’exèrcit Alemany, creat per a la 2ª G.M.,
va anar envaint França, fins fer-la sucumbir.
Es va establir el règim de Vichy.
I els soldats invasors, circulaven lliurament,
durant els permisos, anaven a Espanya
i arribaren a la Vall, provablement a la Seu.
Els alts comandaments, durant les hores mortes,
anaven de restaurants.
Els pares del sord van conèixer un general alemany.
Quan van ser prou amics amb aquest alt càrrec,
li explicaren que el fill havia fugit a França.
Li pregaren que el repatriessin.
I evitar així l'execució o empresonament.
El general en prengué nota
i n'ordenà la recerca als seus subalterns.
I a partir d’aquí tot sembla una pel•lícula:
Va aparèixer un Mercedes-Benz escortat per 2 motoristes militars
que duien casc de combat i visera amb faldó acampanat.
La metralladora anava carregada, en posició de present.
Van aturar-se davant la casa del meu amic sord.
El veïnat es va espantar en veure un cotxe oficial.
Van imaginar que anaven a detenir un espia.
Quan el general va demanar per en Casado
els veïns van pregar que no li fes res.
Doncs no havia comès cap delicte per ser pres.
El general, amb gest autoritari, el va fer cridar.
Quan els veïns avisaren a en Casado perquè baixés,
no s'ho creia.
Defensava la seva innocència,
baixà molt angoixat.
El general el va fer entrar dins el seu Mercedes,
l'escarabat dels films de la 2ª G.M.
I es mirà al sord, a qui tremolaven les cames.
El general, amb un somriure, el va fer seure i callar.
Duia un abric gruixut de coll ample
i gorra, amb esvàstica (imagino).
Van viatjar escortats per les motos, a banda i banda.
El sord mirava per la finestra, en silenci.
En baixar cap a la Vall entengué que el duien al poble.
Finalment, pares i fill es van abraçar.
Quan va acabar la 2ª G.M.,
amb la derrota dels alemanys i la desfeta de Hitler
aquell general es va escapar a Barcelona
El sord i el nazi
van passar plegats nits de disbauxa.