Avui va d'una història real,
sobre l'educació a Catalunya.
Sempre ha estat complicada i s'hi barregen massa coses.
En cap de les nombroses reunions
amb el Departament d'Educació
s'ha arribat a algun acord,
ja que clarament només defenen
la posició oralista.
Però un grup de pares i mares, incansables lluitadores,
de l'Escola Josep Pla,
de l'escola Tres Pins,
i del Consell de cent
molestos ja
per les poques hores d'interpretació
assignades als alumnes sords
vam demanar una altra reunió.
Els estudiants
rebien deu hores setmanals d'interpretació
del total de les vint-i-vuit hores lectives
que s'imparteixen a secundària.
Per tant, els estudiants
estan moltes hores sense intèrpret.
Això sí, si coincideixen més d'un sord a l'aula
poden acumular les hores entre tots
i ampliar la franja horària d'interpretació.
Però si aquesta situació no es produeix
els alumnes sords
tindran algunes classes o assignatures
que seran interpretades
i seguiran el contingut,
mentre d'altres no.
I hauran de demanar ajuda
als companys.
I aquest va ser el motiu per demanar
una trobada més amb el departament. Per poder-ne discutir.
A la reunió va assistir l'adjunt al conseller,
el director general,
i algun altre càrrec tècnic.
Ens van escoltar,
en vam parlar força estona,
i com a pare d'estudiants sords
els vaig voler agrair que
ens haguessin rebut,
ens haguessin permès expressar-nos
i ens haguessin escoltat.
I que en senyal d'aquest reconeixement
els duia un record:
l'obra de Polseres Vermelles,
basada en la sèrie de TV.
Em va semblar que aquell detall
els havia agradat.
Però aleshores els vaig dir
que abans de donar-los-ho
calia deixar ben preparat l'obsequi.
Així que vaig arrencar del llibre
unes quantes pàgines.
De manera que poguessin
fàcilment establir una analogia
de les pàgines que faltaven a la novel·la
amb les hores que tenien
als alumnes sords sense interpretació.
I que, per tant, era impossible
assolir completament els continguts
Igual que no es pot llegir un llibre
al qual li manquen diverses pàgines.
Li vaig desitjar una bona i plàcida lectura,
i ben callat se l'endugué a casa.